KEGYELEM NÉKÜNK ÉS BÉKESSÉG, ISTENTŐL, A MI ATYÁNKTÓL, ÉS A MI URUNK JÉZUS KRISZTUSTÓL. ÁMEN.

Hallgassa meg a gyülekezet azt az evangéliumi szent igét, amelyet egyházunk a mai vasárnapra, Advent 2. vasárnapjára az igehirdetés alapjául elrendelt. Megírva találjuk a Lukács írása szerinti evangélium 17. fejezetében, a 20. verstől a 30. versig a következőképpen:

„Amikor a farizeusok megkérdezték tőle, hogy mikor jön el az Isten országa, így válaszolt nekik: "Az Isten országa nem úgy jön el, hogy az ember jelekből következtethetne rá. Azt sem mondhatják: Íme, itt, vagy íme, ott van! - Mert az Isten országa közöttetek van!" A tanítványoknak pedig ezt mondta: "Jönnek majd napok, amikor szeretnétek akár egyetlen egyet is látni az Emberfiának napjai közül, de nem láttok. Ha ezt mondják majd nektek: Íme, ott, vagy íme, itt van, ne menjetek oda, és ne fussatok utána! Mert ahogyan a villám cikázik, és az ég aljától az ég aljáig egyszerre villan fel és fénylik, úgy jön el az Emberfia is az ő napján. Előbb azonban még sokat kell neki szenvednie és megvettetnie ettől a nemzedéktől. És amint Nóé napjaiban történt, úgy lesz az Emberfia napjaiban is: ettek, ittak, házasodtak, férjhez mentek, egészen addig a napig, amíg Nóé be nem ment a bárkába. Azután jött az özönvíz, és elpusztított mindenkit. Éppen úgy lesz, mint ahogy Lót napjaiban történt: ettek, ittak, adtak, vettek, ültettek, építettek; de amely napon Lót kiment Sodomából, tűz és kénkő esett az égből, és elpusztított mindenkit. Ugyanígy lesz azon a napon is, amelyen az Emberfia megjelenik.”

Kedves Testvéreim az Úr Jézus Krisztusban!

A napokban leszólított az utcán egy fiatal pár, és feltettek nekem két kérdést. Az egyik arról szólt, hogy szerintem merre halad ez a világ, milyen jövője van a Földnek. A másik kérdés pedig arra kérdezett rá, hogy szerintem lesz-e majd valaha tökéletes világ.

Egyszerre az jutott eszembe, hogy ők biztosan Jehova tanúi. Ezért, gondoltam, az lesz a legegyszerűbb, ha gyorsan válaszolok a kérdésekre, aminek biztosan örülnek majd, és akkor gond nélkül mehetek tovább. Így is lett. Mindkét kérdésre olyan választ adtam, ami tetszett nekik.
Az elsőre azt mondtam, hogy szerintem rossz irányba halad a világ, a másodikra pedig azt, hogy Jézus hozza el majd a tökéletes világot. Ők örültek, hogy én is így gondolom, és ezt ki is mondták, én meg örültem, hogy ilyen ügyesen 1 perc alatt le is rendeztem a dolgot.

Aztán hazafelé menet elszégyelltem magam. Számító módon azt mondtam, amit hallani akartak, és valójában bele sem gondoltam, hogy milyen komoly kérdéseket tettek fel nekem. Csak mondtam a válaszokat, mint az iskolás a memoritert. És hogy ez a szégyen ne legyen elég, elolvastam ezt a mai igét, és láttam, hogy Isten ezen a vasárnapon pont ezekről a fontos kérdésekről akar tanítani és elgondolkodtatni bennünket!

Ezzel persze egyáltalán nem azt mondom, hogy álljunk le vitatkozni a Jehova tanúival, mert abba nagyon bele lehetne bonyolódni, de az nagyon is fontos, hogy bizonyos komoly kérdésekkel kapcsolatban ne elégedjünk meg a betanult, szokásos válaszokkal! A kész válaszok idővel elavulnak, és közömbössé válnak.

A fontos kérdésekkel kénytelenek vagyunk újra meg újra szembenézni és megkeresni rájuk az új, igazi válaszunkat! 

Ilyen az a két kérdés is, amit a Jehova tanúi tettek fel nekem: Mit gondolsz, merre halad ez a világ? És mit gondolsz, lesz-e valaha valahol egy tökéletes világ? A Jehova tanúival ne is foglalkozzunk ma többet, annál inkább Jézus szavaival, amelyek elénk kerültek ezen a mai vasárnapon!

A farizeusok megkérdezték Jézustól, hogy mikor jön el az Isten országa. Jézus válasza kicsit rejtélyes: „Az Isten országa közöttetek van”. Vagy úgy is lehet fordítani a görög szöveget: Az Isten országa bennetek van - mondja ezt Jézus a farizeusoknak, akikkel sokat vitatkozott, és akiket szinte állandóan bírált.

Ha Jézus azt mondta, hogy az Isten országa bennetek van, akkor talán azt érthette ezen, hogy bennük van a hit, csak láthatóvá kellene, hogy váljék. Ha pedig azt mondta, hogy az Isten országa közöttetek van, mondhatta azért, mert közöttük állt. És ahol Jézus van, ott az Isten országa!
Jézus azt is mondja a farizeusoknak, hogy az Isten országa nem úgy jön el, hogy jelekből lehetne következtetni rá. Másutt azonban Jézus beszél az embereknek arról, hogy milyen az Isten országa.
Lehet, hogy egyszerűen arról van szó, hogy Jézus tudja, hogy a farizeusok látják a jeleket (poklosok gyógyulása), de azt is látja, hogy mégsem ismerik fel, hogy Jézusban van közöttük az Isten országa! Látják a jeleket, de nem ismerik fel őket. Látják Jézust, de nem ismerik fel Benne az Isten Fiát! Talán ezért van az is, hogy ez a beszélgetés Jézus és a farizeusok között nem is folytatódott. Jézus otthagyta őket és elkezdett a tanítványaihoz szólni.

„Jönnek majd napok, amikor szeretnétek akár egyetlen egyet is látni az Emberfia napjai közül, de nem láttok.”- mondja Jézus a tanítványoknak. Mit gondolunk, merre halad ez a világ? Mit gondolunk, milyen jövő vár ránk? Jézus nem hagyja felkészületlenül és hiú ábrándok között szeretett tanítványait. Bizony, lesznek szörnyű napjaik, amikor alig bírják majd elviselni, hogy Jézus fizikailag már nincsen közöttük, de türelmesnek kell lenniük!

Testvéreim! Figyeljünk oda, mit mond Jézus! Jézus arról beszél, hogy az Ő tanítványai szeretnének Ővele együtt lenni, vágyakoznak Őutána. Mert egyszerre kell Vele („Íme, én veletek vagyok minden napon a világ végezetéig.”) és Nélküle (fizikailag) élniük.

Döbbenetes belegondolnunk abba, hogy Jézus azokat az embereket tartja a tanítványainak, akik vágyakoznak Őutána, akik szeretnének Ővele lenni és élni. Szinte fel sem merem tenni magamnak sem a kérdést: Vágyakozom-e én egyáltalán Jézus után? Várom-e azt, hogy szemtől szemben találkozzam Vele? Mert Jézus azt mondja, hogy az Ő tanítványai vágyakoznak utána és szeretnék az Ő napját látni!

Vajon Te, Testvérem, vágyakozol-e Jézus után és várod-e Őt? Örülnél-e, ha jönne? És ha igen, akkor miért? Csak azért, hogy földi bajaid véget érjenek, vagy azért, mert tényleg találkozni akarsz Jézussal? Úgy vagyunk, mint a boldog menyasszony, aki alig várja, hogy férjhez menjen szeretett vőlegényéhez, vagy úgy vagyunk, mint a kínlódó menyasszony, aki azért akar feleségül menni valakihez, hogy ne kelljen többé a szüleivel élnie?

Jézus látja, hogy milyen válasz születik a szívünkben. Látja, hogy mennyire várjuk, vagy nem várjuk, mennyire szeretjük, vagy nem szeretjük Őt.

És ha azt látja, hogy nem várjuk, és nem szeretjük Őt eléggé, Ő akkor is szeret bennünket, és továbbra is fordulhatunk Őhozzá! Kérhetjük Tőle, hogy adjon a szívünkbe vágyakozást Szentlelke által!

Azután ezt mondja Jézus a tanítványainak: az a nap, amit annyira vártok, az a nap, amikor újra eljövök a földre, nem itt, vagy ott lesz ezen a világon, hanem mindenütt, mint a villámlás, s hogy mikor, azt nem tudjátok. De amikor eljön, akkor mindenki fel fogja ismerni, akkor mindenki tudni fogja, hogy ki érkezik!

De addig még sok minden történik: „Előbb azonban még sokat kell az Emberfiának szenvednie és megvettetnie ettől a nemzedéktől” – mondja a Mester. Jézus még szenvedése és halála előtt tanította a tanítványokat az Emberfiának eljöveteléről. Gondolhatnánk ezért, hogy Jézus megvettetése és szenvedése feltámadásával véget ért. Valójában azonban Jézus most is, feltámadása óta is szenved, és azóta is megvetik.

Krisztus szenved – az Ő szeretett népével együtt (ma is vannak helyek, ahol kemény keresztényüldözés van!). És vajon nem szenved-e miattunk, tőlünk is, amikor szeretetlenségünket, közönyünket, önfejűségünket, vagy éppen kishitű kétségbeesettségünket látja? Jézus nem csak a kereszten szenvedett, Testvéreim, hanem azóta is szenved - miattunk is, és a világ szörnyűségei miatt is.

De amikor végre eljön dicsőségben, akkor ennek vége lesz! Akkor mindenki számára nyilvánvaló lesz, és a földön is teljes valósággá válik, hogy Jézus Úr, aki dicsőségben uralkodik és az Atya jobbján ül. A mennyben ez mindig, most is nyilvánvaló és teljes valóság, a földön viszont csak akkor lesz így, ha Jézus újra eljön.

És Jézus tanítványai nagyon várják azt a napot, hiszen szeretik Jézust, vágynak Utána, sőt még szenvednek is Érte! De Jézus beszél arról is, hogy lesznek olyan emberek is, akik nem fognak Jézussal törődni. Ezek az emberek pedig, akik nem figyelnek Jézusra, azok élik világukat, és hirtelen, döbbenetesen fogja érni őket az a nap. Úgy, mint Nóé idején az özönvíz, vagy mint Sodoma lakosait a kénköves tűzeső. Számukra Jézus eljövetele félelmetes lesz, de Jézus tanítványai, Jézus szerettei számára a beteljesülés napja lesz!

Testvérek, én hiszem, hogy nincsenek véletlenek! Hiszem, hogy nem véletlenül találkoztam néhány nappal ezelőtt két emberrel, akik feltették nekem a kérdést: Merre halad a világ, és ki hozza ez az új mennyet és földet? Hiszem, hogy nem véletlen, hogy Isten megszégyenített, amikor nem vettem komolyan ezeket a kérdéseket. És hiszem, hogy azért történt mindez, mert Isten azt akarja, hogy ne vegyük félvállról a jövő dolgait!

Figyelmeztetni akar bennünket, hogy ne legyünk közömbösek Jézus szavaival szemben, hanem döbbenjünk rá arra, hogy Jézus csak azokat nevezi tanítványainak, akik szeretik és várják Őt! És ébredjünk rá arra is, hogy Jézus egyszer eljön ítélni élőket és holtakat, de azoknak, akik szeretik és várják Őt, azoknak ez a nap a beteljesülés, az üdvösség, az örök boldogság napja lesz. És bár a jövő nehézségeit Jézus tanítványai sem kerülhetik el, Krisztusért megéri küzdeni, akár még szenvedni is. Bárcsak mi is szívünkből mondhatnánk ezt!
Imádkozzunk!