Title: Kegyelem néktek és békesség, Istentől, a mi Atyánktól és a mi Urunktól, Jézus Krisztustól
Author: Sterczer Rita
Last saved by: Rumy Imre

Fehérvárcsurgó, Székesfehérvár, 2011. augusztus 21.

Kegyelem néktek és békesség, Istentől, a mi Atyánktól és a mi Urunktól, Jézus Krisztustól! Hallgassa meg a gyülekezet az igehirdetés alapigéjét, a János szerinti evangélium 15. fejezetének első 6 versét!
 „Én vagyok az igazi szőlőtő, és az én Atyám a szőlősgazda. Azt a szőlővesszőt, amely nem terem gyümölcsöt énbennem, lemetszi; és amely gyümölcsöt terem, azt megtisztítja, hogy még több gyümölcsöt teremjen. Ti már tiszták vagytok az ige által, amelyet szóltam nektek. Maradjatok énbennem, és én tibennetek. Ahogyan a szőlővessző nem teremhet gyümölcsöt magától, ha nem marad a szőlőtőn, úgy ti sem, ha nem maradtok énbennem. Én vagyok a szőlőtő, ti a szőlővesszők: aki énbennem marad, és én őbenne, az terem sok gyümölcsöt, mert nélkülem semmit sem tudtok cselekedni. Ha valaki nem marad énbennem, kivetik, mint a lemetszett vesszőt, és megszárad, összegyűjtik valamennyit, tűzre vetik és elégetik.”
Ez a mai nap evangéliuma.

Keresztyén testvéreim az Úr Jézus Krisztusban!

Nemrégiben vettünk egy mosógépet a vőlegényemmel. A jótállási jegy, amit kaptunk hozzá, tartalmazza a garancia feltételeit is. Valószínűleg mindannyian olvastunk már hasonlót, amikor valamilyen háztartási vagy egyéb gépet vásároltunk. A garancia feltételeinek hosszú sora végén találtam a következő összefoglaló két mondatot: „A Whirlpool semmilyen esetben nem vállal felelősséget azokért az akár közvetlen, akar közvetett következményes károkért, amelyek a készülék helytelen használatából vagy karbantartásából, illetve a készülék használati útmutatójának be nem tartásából adódnak. Nem rendeltetésszerű használatból fakadó károkért felelősséget nem vállalunk.” Az ismeret hiánya nem mentesít a következmények alól – ahogy a büntetőjogban: a törvény nem ismerete nem mentesít a büntetés alól. Szóval ebben az esetben, ha nem olvasom át alaposan a kezelési útmutatót, ha nem mélyülnek el kellőképpen az ismereteim, és meghibásodást idézek elő, az nem a gyártó és nem is a kereskedő hibája. Jézus ezen példázata is egy jótállási jegy, amit a vele való szövetség megkötésekor kapunk: ti már tiszták vagytok az ige által – egy nagy eseményen vagyunk túl, hiszen már Krisztushoz tartozunk! Egy döntés van mögöttünk, a megtérés lendülete és lelkesedése, amellyel az egyházba léptünk, Krisztus testébe csatlakoztunk be. De a keresztény élet nem állókép: a keresztséggel, a konfirmációval, a templomba lépéssel csak elindult valami. Ahogy mondani szoktuk a házassággal kapcsolatban is: a házasság nem cél, hanem kezdet. A Krisztussal való szövetség megkötése is egy kezdet. Aztán jönnek a hétköznapok – már keresztény hétköznapjaink, amikor megvalósítjuk, aprópénzre váltjuk Isten szavait. Azt a tanítást, amit Istentől az Ó- és Újszövetségben kaptunk – használjuk. És bizony a keresztény életformához, a Krisztussal járáshoz is van egy amolyan használati utasítás, kezelési útmutató, mint mindenhez, amit használatba veszünk. Az igazi szőlőtő példázata felhívja a figyelmünket arra, hogy a nem rendeltetésszerű használatból fakadó károkért nem Isten a felelős. Ez a felelősség minket terhel! 
	De mi is a rendeltetésszerű használat? Az új kenyér mellé tettem, hogy ne csak a képzeletünkben villanjon fel a képe: a gyümölcstermés – szőlőpéldázat esetében a dús fürt szőlő, a magvető példázatában a magtermés – akár a búza, s végül a maga a kenyér, az új kenyér. 
Ha jobban belegondolunk, teljesen értelemszerű! A gazda azért telepíti a szőlőtőkét, hogy azon vesszők sarjadjanak, s végül a vesszőkön szőlő-gyümölcs teremjen. Semmi más célja nincs a szőlő-növénnyel, mint hogy gyümölcsöt teremjen. Mert nem dísznövény! Ha a vesszőkön lombosodás kerül előtérbe – az úgymond dekoratív hatás, akkor a szőlősgazda gondolkodás nélkül használja a metszőollót – lemetszi a meddő vesszőt, hogy a tápanyagok a termő vesszőnek jussanak. 
Jézus az „igazi” szőlőtő – nem véletlen, hogy ott ez szó: „igazi”. Ebből az igazi tőből táplálkozva „igazi” keresztény élet kell, hogy fakadjon – ami pedig gyümölcstermő élet. Nem azért, mintha a mennyek országához a gyümölcsök, vagyis a cselekedetek vinnének közelebb, hanem a hit, ezt megtanultuk. Ugyanakkor viszont az élő hit szolgálni akar – alázattal és szeretettel. Nem tud nem cselekedni. Szüksége van rá, keresi az alkalmat, a saját szolgálati területét, lehetőségeit, ahol ő az Istentől kapott képességeivel építheti az Isten országát, ahol bizonyságot tehet az Úr szeretetéről. 
A szőlőtő és a szőlővessző, Krisztus és a mi kapcsolatunk olyan szoros és olyan természetes kell legyen, mint az élet ki- és belégzése: kapjuk és továbbadjuk az áldást, az erőt, testi és lelki javainkat, mert másokért vagyunk. Még egy igeverset hadd kapcsoljak ide, a Krisztustól kapottak rendeltetésszerű használatához: Jak 4,17 Aki tudna jót tenni, de nem teszi: bűne az annak.

A másik út, amire léphetünk – akár nem is tudatosan – a Krisztus melletti döntésünk után, az, ha életünk nem terem gyümölcsöt, hanem dekoratív, látszat-kereszténynek marad meg. Nagyon erős ez a kifejezés: látszat-kereszténység. Bántó, rossz kimondani is. Mégis ilyenné válunk, ha nem teremjük a Krisztus-követő élet gyümölcseit. Lehet Jézust két lépés távolságból követni, hiszen az Ő szeretete, bűnbocsátó kegyelme és mindenek fölött való hatalma megérinthet minket ilyen távolságból is. Azonban ez nem rendeltetésszerű használata a Krisztus erejének. A következményekért pedig senki más nem vállalja a felelősséget. Nem is arról van, hogy a pokol tüzén fogunk égni, amíg világ a világ, és még azután is, hiszen az utolsó órában is visszatérhet a szívünk az őszinte hithez. Sokkal inkább arról van szó, hogy elszakadunk Krisztustól – hogy az a bensőséges, nagyon közeli kapcsolat /ahogy Jézus fogalmaz: ti énbennem és ti énbennem/, ez a kapcsolat hűl ki. Találunk más erőforrást, és már nem Krisztusunk csüngünk. Jézus az igazi szőlőtő, de abból a szóból, hogy ő az igazi, az is következik, hogy vannak nem igaziak is! Mindannyian, minden ember életvitele, gondolkodása táplálkozik valamiből vagy valakiből. Forog valamilyen központ körül. Jézus azt akarja, hogy a Szentháromság Isten legyen ez a középpont, hogy az erőnket tőle nyerjük. Azt akarja, hogy a két lépés távolság helyett testközelbe kerüljünk vele – ez a helyes irányba fordult és gyümölcsöt termő élet alapfeltétele. Jézus mibennünk, s mi őbenne.
Logikusan gondolkodva, miért ne maradnánk akkor őbenne, hiszen így maradhatunk meg egyáltalán. De tudjuk és érezzük, hogy mi az, ami miatt olyan gyakran választjuk a két lépés távolságot: A szőlősgazda megtisztítja a gyümölcstermő szőlővesszőt, hogy még többet teremjen. Nem lemetszi, de megmetszi. A Krisztus-követő, gyümölcstermő élet gyakran hordoz nehézségeket – próbatételeket. Van egy olyan ifjúsági énekünk, aminek 1. versszaka így szól: „Én Uram, én Istenem, vedd el tőlem mindenem, ami gátol feléd!” Nagyon fájdalmas tud lenni, amikor Isten valóban elvesz mindent, ami gátol felé! Lehetnek ezek kapcsolatok, valamilyen kedvtelésünk, lehetőségek, amikkel szeretnénk élni, számunkra kedves helyek és emberek, maga az önhittség is – időről-időre más és más dolgok vonnak el. Fájdalmas Istennek ez a beavatkozása, egyedül az eredménye miatt tudjuk mégis örömtelinek mondani, hiszen fenntartja az a szoros kapcsolatot, az igazi éltető kapcsolatot Krisztussal. Ő mibennünk, mi őbenne.
De nem csak elvesz, hanem ad. Az említett ének második versszaka rámutat a másik oldalra: „Én Uram, én Istenem, add meg nekem mindenem, ami segít feléd!” Kérjük alázattal, de tudjuk, hogy kérés nélkül is megadja, hiszen azt akarja, hogy az övéi legyünk. A szőlőtő nem veti le magáról a szőlővesszőt, Krisztus nem lök el magától minket; mindvégig ad. Mi tudunk elszakadni, nem teremni, s ezzel az Atya haragját magunkra vonni. Adok-kapok játék ez, ahol mindig többet kapok, és arra is kapok erőt, hogy elengedjem azt, amit adnom kell. Ahogy a lekcióban elhangzott: „Emberi erőt meghaladó kísértés még nem ért titeket. Isten pedig hűséges, és nem hagy titeket erőtökön felül kísérteni; sőt a kísértéssel együtt el fogja készíteni a szabadulás útját is, hogy el bírjátok azt viselni.” Nem terhel minket erőnkön felül – ha próbatétel jön, lebegjen mindig ez a gondolatainkban: elkészíti nekünk a szabadulás útját is.
Isten erőt ad, éltet. Mindent megad nekünk ahhoz, hogy gazdagon teremjük a megtérés gyümölcseit egész életünk folyamán. Mindent megad ahhoz, hogy rendeltetésszerűen éljünk kegyelmével. Ahhoz, hogy őszinte szívvel tudjuk mondani és cselekedni az említett ének utolsó versszakának szavait: „Én Uram, én Istenem, fogadd el az életem, hadd legyen egészen a tiéd!” Maradjunk meg az élet ki- és belégzésében: ahogy kapjuk, adjuk tovább az áldást, az erőt, testi és lelki javainkat. Mert ez az igazi élet a Krisztus Jézusban. Ámen.