Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 
Szfvár, 2011. június 13. Pünkösdhétfő, Zsolt 51:12-15  
Tiszta szívet teremts bennem, Istenem, és az erős lelket újítsd meg bennem! Ne vess el orcád elől, szent lelkedet ne vedd el tőlem! Vidámíts meg újra szabadításoddal, támogass, hogy lelkem készséges legyen, hogy taníthassam útjaidra a hűtleneket, és a vétkesek megtérjenek hozzád.

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Ünneplő Gyülekezet!

Úgy gondolom, nem illik belehallgatózni más imádságába. Az imádság legbensőbb találkozásunk Istennel, és feltárulkozásunk Előtte. Nem megtanult szövegek rutinszerű elmondása – még az esti imádságot is megilletődve mondjuk el, mert tudjuk, nemcsak estére hunyjuk le szemünket, hanem egyszer megpihenünk majd ennek a világnak fárasztó lüktetésétől. 
Nem illik belehallgatnunk mások imádságába. Bár történeti szempontból, akár a személyiségfejlődés szempontjából érdekes lehet meghallgatni Dávid király imádságát, elhelyezni ezt a zsoltárt Dávid élettörténetébe. Most mégse engedjünk a csábításnak, mert nem illik belehallgatni mások imádságába. 
A fiatalember a karmelita templom hátsó soraiban üldögélt. Turistaként érkezett, s gondolta, megnézi, hogyan imádkozzák a nővérek a délutáni csendességüket. Odatérdeltek az oltár köré, rövid liturgia hangzott, s aztán – ki térden állva, ki egészen leborulva – mindenki magában imádkozott hosszú perceken keresztül. A fiatalember kívülről nézte az egészet. Aztán nyomasztani kezdte őt, hogy illetlenül belekukucskál az apácák életébe, és ez a rosszérzés nőttön-nőtt benne, bűntudattá terebélyesedett, így történt, hogy a fiatalember végül már maga is imádkozott, együtt imádkozott az apácákkal. 
Ha belehallgatnánk is Dávid imádságába, inkább imádkozzunk vele együtt, ahogyan a Lélek enged és késztet minket imádkozni! 
Tiszta szívet teremts bennem, Istenem, és az erős lelket újítsd meg bennem! Ne vess el orcád elől, szent lelkedet ne vedd el tőlem! Vidámíts meg újra szabadításoddal, támogass, hogy lelkem készséges legyen, hogy taníthassam útjaidra a hűtleneket, és a vétkesek megtérjenek hozzád.
Furcsa, de nem azt mondjuk ebben az imádságban: „tisztítsd meg szívemet!”, hanem „teremts bennem tiszta szívet!”. Ifjúsági órán kérdeztem: volt-e már olyan, amikor teljesen összeomlott a homokvár, amit építettetek. S lehet, hogy nem a tizenéves kor végén, ám az önmagával őszintén szembenéző ember előbb-utóbb rádöbben, hogy nem arra van szüksége, hogy javítgassák, újítgassák, hanem arra, hogy teljesen kicseréljék. Tiszta szívet teremts bennem – mert teremteni kell, új szívre, új gondolkodásmódra, új világlátásra, újfajta kapcsolatrendszerre van szükségem. Tiszta szívet teremts bennem – kérjük a Szentlelket – olyan gondolkodást, olyan bizalmat, amely ki mer állni a világosra – ahogyan Jézus mondja János evangéliumában –, nem cselekedetei jóságában bízva, hanem az Ítélő, Jézus jóságában bízva. Tiszta szívet teremts bennem, Istenem! – kérjük Pünkösd ünnepén, mert tudjuk, hogy a Szentlélek ébreszt bennünk hitet. Ő juttat eszünkbe mindent, amit Jézus tanított nekünk. 
Aztán van egy másik furcsa kérés ebben az imádságban: „Vidámíts meg újra szabadításoddal!” Ez a mondat bátorítson bennünket, hogy másodszor is lehet tiszta szívért könyörögni. Mert valljuk meg, nem egyenes fejlődés a keresztyén élet. Nem először bizonytalanodunk el. Nem először szomorít el bennünket gyöngeségünk. Nem úgy van-e, hogy minden olyan alkalom után, amikor megtapasztaltuk, hogy belső békességet, megnyugvást ad Isten igéje, a templom csendje, az úrvacsora közössége, elhatároztuk már, hogy ezentúl rendszeresen élünk vele. S nem ment. Elkezdtem olvasni a Bibliát, de a harmadik héten abbamaradt. Elkezdtem saját szavaimmal imádkozni, de hamar belefáradtam. Éreztem és tudtam, hogy az jó, az nyugalommal tölt el, meg türelmesebb is lettem közben másokhoz, tényleg vidámmá tett a hit, és mégis mindent elhagytam. Ezért kérem ismét: „Vidámíts meg újra szabadításoddal!”. Mert a Szentlélek számára nincs lehetetlen: Ő másodszorra is életre tud kelteni, másodszorra is tud bennem tiszta szívet teremteni. Vidámíts meg újra szabadításoddal! – kérjük Pünkösd ünnepén, mert a Szentlélek juttat eszünkbe mindent, amit Jézus tett értünk: a bűnbocsánat örömét a Szentlélek árasztja szívünkbe.
Belekapcsolódunk hát Dávid király imádságába. Nem tudunk ugyan minden szóval mit kezdeni, de amit magunkra tudunk érteni, azt vele együtt mondjuk: Teremts bennem tiszta szívet Istenem… Vidámíts meg újra szabadításoddal!
Egyéni imádságként mondtuk Dávid zsoltárát. Ma, Pünkösd ünnepén, amikor azt ünnepeljük, hogy az apostolok megkapták a Szentlélek ajándékát, és egyház született, ma egyházként is imádkozhatjuk ezt: Szent Lelkedet ne vedd el tőlem! Hogy Krisztus egyháza ma is – püspökváltás után is – a Szentlélek erejével tudja hirdetni Isten útjait, azt az örömöt, hogy ma is Hozzá térhetünk, mert vár bennünket haza, elveszett gyermekeket. Szent Lelkedet ne vedd el tőlem – kérjük egyházként, hogy merjük követni a mi Urunkat, Jézust, szenvedéseinek útján is az Atya iránti engedelmességben, bizalomban, és így várva várjuk, míg elhozza országát. Ámen.