Title: Szeretettel köszöntöm a gyülekezetet a Szentháromság ünnepe utáni 10
Author: Bencze András
Last saved by: Rumy Imre
Company: BSAFTPZ

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen.  	Fcs, Szfvár, 2010. augusztus 8.     Jn 9:24-38.

Szeretettel köszöntöm a gyülekezetet a Szentháromság ünnepe utáni 10. vasárnapon Isten igéjével, a 33. Zsoltár vallomásával: Boldog az a nép, amelynek Istene az ÚR, az a nemzet, amelyet Ő örökségül választott!
Ezen a vasárnapon emlékezik meg az Egyház arról, hogy Kr. u 70-ben Vespasianus császár lerombolta Jeruzsálemet, benne a templomot is, és ettől fogva a zsidók többé nem tudtak áldozatot bemutatni Istennek. Tulajdonképpen a zsidó hit legelemibb formája vált lehetetlenné. Ez az esemény emlékeztet bennünket arra, amit Pál apostoltól az elmúlt vasárnapon olvastunk: „Aki áll, vigyázzon, hogy el ne essék!”, hogy Isten mai népének is egyetlen lehetséges életeleme a hit és az engedelmesség Isten iránt. Erről szól kezdő énekünk is: Tisztítsd meg szíved, Jeruzsálem népe. Aztán szeretnénk a félelmen túllépni, és a Krisztustól kapott élet gazdagságáról, lehetőségeiről beszélünk majd. 
A gyónásban vizsgáljuk meg magunkat, hogy nem éltünk-e hitünk bizonyosságának hamis tudatában, nem engedtük-e, hogy látszólagos vallásosságunkban Jézus iránt bizalmatlanná és engedetlenné váljunk? 
A zsoltárolvasást követően a 626-os rendet használjuk majd, az istentisztelet menete megtalálható a GYLK 55. oldalán. 

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!
János evangéliuma két idősíkot ábrázol egyszerre. Az egyik Jézus ideje, találkozásai és életműve. Ám ezen keresztül az evangélista saját korát is bemutatja, annak kérdéseire is válaszol. Ez a történet különösen is mutatja az evangélium keletkezésének korát. Azt az időt, amikor a keresztyéneket kitiltják a zsinagógából, amikor a keresztyénség kényszerűen kilép a zsidóság árnyékából. 
A római birodalom idején történt mindez, az első század végén. A római birodalomban szabad vallásgyakorlás folyt, egyetlen kitétellel: a császárhoz való hűség kifejezésére mindenkinek részt kellett vennie a császár-kultuszban. Ez alól az egyistenhívő zsidóság kivételt élvezett. Amíg a keresztyénség a zsinagógán belül élhetett, addig létbiztonságban volt. Amikor azonban kidobták a zsinagógából, kiközösítették őket, akkor a császár vagy a helytartó pillanatnyi jóindulatától függött sorsuk. Döntő kérdéssé vált tehát, hogy megmaradhat-e a fiatal keresztyénség a Jézus hűségben, vagy kompromisszumot köt a zsidósággal. János evangélista a vakon született meggyógyításának történetével válaszolt erre a kérdésre. Aki bizonyságot tesz Jézusról, az elveszti létbiztonságát, de azt megkeresi és megtalálja Jézus, és a kizártság félelme helyett a hívő leborul Jézus elé, és imádja őt. A létbizonytalanság nem rettegést, elveszettséget okoz, hanem lehetőségek sokaságát nyitja meg előttünk. 
Milyen lehetőségek állnak hát a keresztyének előtt? János evangéliuma erre a kérdésre késztet minket. Nem régi történet csupán a vakon született meggyógyítása, hanem olyan, amely saját korunk kérdéseire válaszol. 
Mert minket is próbára tesz saját környezetünk, hogy Jézushoz hűek maradunk-e. Jézus nem illik bele ebbe a világba. Ez a világ a pénz világa, az üzleté, a haszoné, a sikeré. Ez a világ az egyéné, ahol magánügy van, egyéni érdekek alakítják döntéseinket, ahol a közösség – akár jelenkori társainkkal, akár a múlttal és jövővel – csak addig érdekel, amíg nekem jó. Ebben a világban illúzió a bizalom, az igazság és a jog elkülönül egymástól. Ettől a világtól idegen Jézus. De a világtól való idegenségben megkeres, és ránk talál Jézus. És eszünkbe jut mindaz, amit Ő tett értünk: Hogy bár vak vagyok, mégis látok. Hogy szegény voltam, s Ő lélekben gazdaggá tett. Magányos voltam, és Ő barátjává, testvérévé fogadott. S a Jézus ajándékainak örvendező egyház, gyülekezet számára a Szentlélek lehetőségek sokaságát adja meg. 
Lélek nélkül a különbözőség bosszantó tud lenni. Lélek nélkül azt vizsgáljuk, kinek vannak előnyösebb lehetőségei. Lélek nélkül egyesek büszkék, beképzeltek lesznek adottságaikra, mások hangossággal, hiúsággal kompenzálják hiányaikat, és mindig vannak olyanok, akik kevésnek, tehetségtelennek vélik magukat. A Szentlélek megtanít bennünket arra, hogy felismerjük adottságainkat, és azokkal alázattal és szeretettel szolgáljunk a gyülekezetben. Így válik a gyülekezet, amely a világtól ugyan idegen, mégis lélekben gazdaggá, sokoldalúvá, életképessé. A Jézust megvalló gyülekezet abban az örömben részesül, hogy leborulhat Jézus elé, és imádhatja őt. Már most adatik ez nekünk az úrvacsora ünneplésében, és adatik majd Isten örök országában. 
János evangéliuma két idősíkban játszódik: Jézusról szóló igehirdetéssel válaszol az evangélista saját gyülekezetének kérdéseire. Közben minket is bátorít, hogy mindazt, amit Jézustól kaptunk, vállaljuk fel egymás előtt, és egymás bizonyságtételét – akár szavát, akár tetteit – nyílt szívvel fogadjuk. Így lesz boldog az a közösség, amelynek Istene az Úr. Ámen.