Title: Szeretettel köszöntöm a gyülekezetet ezen a vasárnapon Isten igéjével: Akinek sokat adtak, attól sokat kívánnak, és akire soka
Author: Bencze András
Last saved by: Rumy Imre

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 	  Fcs, Szfvár, 2010. augusztus 1. 	2. Móz 32:1-10

Szeretettel köszöntöm a gyülekezetet ezen a vasárnapon Isten igéjével: Akinek sokat adtak, attól sokat kívánnak, és akire sokat bíztak, attól többet kérnek számon. (Lk 12:48) Abban a sorozatban, hogy elhívatásunk, az, hogy meg vagyunk keresztelve, milyen következményekkel jár, az elmúlt vasárnap a hűségről beszéltünk, s ma ezt folytatva a felelősségről, a hosszútávú gondolkodásról lesz szó. Ha azt gondolnánk, távol áll ez tőlünk, kisemberek vagyunk mi, gondoljunk gyermekeinkre, hivatásunkra, és arra az angol gyermekversre, amely a patkószegtől az ország elveszéséig meghúzza a vonalat. Ez alapján vizsgáljuk meg magunkat a gyónásban. Szeretettel köszöntöm a keresztelésre érkezett családot is Jézus szavával: Békesség néktek! Hallgassátok meg a gyermekek evangéliumát! (…) Istentiszteletünk első éneke a 395. ének lesz, a gyónást és a zsoltárolvasást követően a 626. rendet használjuk majd. Az istentisztelet menete a GYLK 55. oldalától található. 
Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 
Kedves Testvéreim!
Utólagosan még ez alapján a tömör leírás alapján is jól lehet látni, hol hibázott a nép és Áron, mit kellett volna másként csinálni. Aztán kiderül, mi is hasonló hibákba esünk. Már a Királyok könyvében találunk egy történetet, amikor Jeroboám, a frissen megválasztott király két bikaszobrot állít, és felkiált: ezek a te isteneid! Pedig jól ismerhette az aranyborjú történetét! Pál apostol is okkal említi a frissen keresztyénné lett gyülekezetnek: „Aki áll, vigyázzon, hogy el ne essék!”. Mert amit utólagosan könnyű megállapítani, felismerni mások történetében, azt a magunkéban nem olyan könnyen vesszük észre. 
Az alapvető tévedés rögvest a leírás elején megszólal: „Nem tudjuk, mi történt ezzel a Mózessal, aki felhozott minket Egyiptomból.” Valahol itt vagyunk alapvető bajban, hogy Istent csak valami másban, valaki másban tudjuk elképzelni. Olyan ez, mint amikor valahová el kellene jutnunk. Jártam már ott, talán már többször is, de mindig valaki vezetett. Ezért nem tudom az utat. Valaki vezetett, övé volt a felelősség, magam nem találok oda. Sok ember, miután elköltözik, nem jár többé templomba. Mert ahol született, ott a szülei elvezették. Az új helyen magának kellene eltalálnia. Más meg azért hagyja ott a gyülekezetet, mert csalódott abban, aki vezette, akin keresztül bekapcsolódott. Mint itt a nép: „Nem tudjuk, mi lett azzal a Mózessal”. Mintha Mózes lett volna Isten. Mintha Istennel nem lehetett volna közvetlen kapcsolatot tartani. Nincs Mózes, nincs Isten. Nincs régi templom, gyerekkori énekeskönyv, nincs is Isten. Nincs kapcsolópont a gyülekezetben, nincsenek kortársak, nincsen itt a barátom, nincs Isten. Felnőttek vagyunk. A hitben is felnőttek. Felelősek azért, hogy ne keverjük össze Istent Mózessal, felelősek azért, hogy ne másokra számítsunk abban, hogy majd helyettünk hisz, helyettünk mutat értékrendet, helyettünk dönt kérdéseinkben. A kereszteléskor kérdezzük azt is: vállaljátok-e, hogy gondoskodtok e gyermek hívő keresztyénné növekedéséről. Ezért tanítjuk a gyermekeket a gyülekezetben, ezért találták ki a konfirmációt: felelősek vagyunk szülőként, keresztszülőként gyermekeinkért – nem csupán azért, hogy gyermekeink megismerjék a vallást, hanem azért, hogy önálló hitre jussanak. 
Másik hiba a történetben a megalkuvás. Áron enged a kérésnek, borjúszobrot készít, és aztán azt mondja: Holnap az Úr ünnepe lesz. Mintha azt mondaná: nem baj, hogy bálványistenetek van, csak nevezzük azt Jahvénak, Úrnak. Jézus ezzel szemben azt mondja: a ti igenetek legyen igen, a nemetek legyen nem. Vannak dolgok, amiben nem lehet kompromisszumot kötni. A bálványszobor nem azonos a mi Istenünkkel. A szerencse nem azonos a mi Istenünkkel, a pozíció nem azonos a mi Istenünkkel, a korszellem, a divat nem azonos a mi Istenünkkel. Jézus még ilyen kemény szót is mond: Aki jobban szereti apját vagy anyját, mint engem, nem alkalmas Isten országára. Ez Áron felelőssége. A döntéshozatal a vezetők felelőssége. A népvezetőké is, de a családfők felelőssége is. Ilyen helyzetben nem lehet azt mondani::majd nép illetve a gyerek eldönti… Mert eldöntheti a nép vagy a gyerek, hogy milyen tévéműsort néz, hová megy bevásárolni. De nem a nép és nem a gyerek döntése, hogy kell-e erkölcsiséget tanulni, vagy sem. Nem a nép és nem a gyerek döntése, hogy a család, a férfi és nő kapcsolata legyen a társadalom alapja. A vezetők felelőssége, hogy kimondjuk: az aranyborjú nem Isten, és ha azzal ünnepelsz, az élő Isten kimarad ünnepedből, ha az aranyborjú körül táncolsz, akkor kikerülsz az élő Isten életteréből. A vezetők felelőssége – és ne gondoljuk, hogy ez távol áll tőlünk, mi kisemberek vagyunk. Csak gondoljunk gyermekeinkre és unokáinkra, akikre sokszor gyengeségből vagy nemtörődömségből, vagy azért mert az életben mi magunk is tájékozatlanok, felkészületlenek voltunk, átruháztuk a döntés felelősségét. S gondoljunk arra, hogy amikor megkereszteltek minket, amikor Isten elhívott, akkor a világos látás ajándékát adta nekünk. A Szentlélek bölcsességét ígérte Jézus. Nem kisemberek vagyunk, hanem olyanok, akiket Jézus gazdagon megajándékozott lelki ajándékaival. Azt mondta rólunk Jézus: Ti vagytok a föld sója. Ti vagytok azok, akik tartósítjátok, megőrzitek ezt a földet! Ti vagytok, akik megtapasztaltátok a bűnbocsánat örömét, aki átéltétek milyen jó Isten közösségében élni, akik túlláttok ezen a földi valóságon az örök élet távlataira. Nem kisemberek vagyunk, hanem olyanok, akikre Jézus sokat bízott – talán ezt a kisgyermeket, talán a családunkat, a barátinkat – őket kéri rajtunk számon. 
Ez keresztségünk, elhívatásunk következménye. Felelősek vagyunk önmagunkért és egymásért. Felelősek, mert sokat kaptunk a keresztségben: a Szentlélek életformáló erejét, a Feltámadott Jézustól a szabadságunkat, a teremtő Atyától a kreativitás és aktivitás lendületét. Éljünk ezzel hát tálentumaink gazdagságával Ámen.