Title: Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében
Author: Bencze András
Last saved by: Rumy Imre
Company: BSAFTPZ

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen.  Mt 5:17-19. 		Szfvár, 2010. január 17.

A törvény Mózes által adatott, a kegyelem és az igazság Jézus Krisztus által jelent meg. (Jn 1:17) Az evangélium örömhírével köszöntöm testvéreimet a Vízkereszt ünnepe utáni 2. vasárnapon. Köszöntöm testvéreimet, akik az egy évvel ezelőtt elhunyt Ájzert Gyula testvérünkre emlékezve jöttek ma az istentiszteletre. Azt kívánom, hogy a Jézus Krisztusban megjelent igazságot, a valóságot felismerjük, hogy az ige, a bűnbocsánat evangéliuma, az úrvacsora ajándéka kitárja szemünket az örök élet látására. 

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim! 

Jézus eljött a világba, és Isten szeretetének körébe vont bennünket. Isten szeretete minden pillanatunkat, gondolatunkat keresi, besugározza, egész valónkat körülveszi. Nincs semmi, ami az Isten szeretetétől távol esnék. Sem vidámságunk, sem betegségünk, sem emlékezésünk, sem terveink. Nem vagyunk tőle távol, amikor alszunk, sem amikor dolgozunk, szórakozunk, vagy családi életet élünk. Áthatja Isten jósága a főzést, a tévézést, a beszélgetéseinket, amikor unatkozunk, vagy tépelődünk. Még az istentiszteletet is. A születést és a halált is körülveszi Isten szeretete.
Istennek az az akarata, hogy a közöttünk lévő viszonyt is a szeretet határozza meg. Mondhatjuk, hogy ezért adta a törvényt, a Tízparancsolatot, meg az egész Ószövetséget, amelyben a törvény minden apró életlehetőséget meghatároz, szabályoz. 
De a törvény olyan, mint amikor a rajztanár odaáll a növendék mellé, és azt mondja: ne ilyen durva vonalakkal dolgozzál, vagy a szülő azt mondja a gyereknek: elvárom, hogy szorgalmas légy mindenben! Igen, tudtam, hogy nem vagyok elég szorgalmas, de mit jelent, meg hogyan kellene szorgalmasabbnak lennem? Meg tudom azt is, hogy görcsösen fogom a ceruzát, de ha nagyon szép vonalat akarok húzni, annál inkább görcsbe áll a kezem…
Jézus eljött a világba, és belevont bennünket az Atya és a Lélek szeretet-háromszögébe. Jézus nem távolról szólt: így meg így tegyél! Hanem eljött közénk. Elhozta közénk Isten országát. Így mondja Ő: betöltötte a törvényt. Mint amikor a tanár megfogja a gyerek kezét, és beszélgetni kezd vele, és beszélgetés közben feloldódik a gyerekben a teljesítménykényszer görcse. Mint amikor a szülő kedvet ébreszt gyermekében a tanulás iránt, s már nem kell akarni a szorgalmat, hanem magától jön. 
Jézus eljött a világba, és Isten akaratát tárta fel előttünk. S ne csak a csodákra, a gyógyításokra gondoljunk most, hanem még inkább kereszthalálára és feltámadására. Ott mutatta meg, hogy tényleg mindent átjár Isten szeretete, hogy előtte nincs akadály, nincs idegenség. S nincs, ami megtörje, érvénytelenné tegye Isten szeretetét. Sőt: Isten jósága, irgalma legyőzött minden ellentétes hatalmat: bűnt és halált. 
Jézus eljött a világba. Odaültetett minket ölébe, mint a kisgyermekeket. Szeretetébe meríttettünk bele, amikor megkereszteltek, irgalma áradt szét bennünk, amikor testét és vérét magunkhoz vettük. Minden porcikánkat, minden sejtünket átjárja szeretete. Az izmainkat, idegpályáinkat, tekintetünket és szavainkat, könnyeinket és álmainkat, hormonjainkat és génjeinket. Mindenünket átjárja szeretete – és egész valónkkal akarunk szeretni. Ahogy Pál apostol írta: a hivatásunkban és gyülekezeti szolgálatunkban, őszinteségünkkel és a jóhoz való ragaszkodásunkkal, egymás iránti gyengédséggel, tiszteletadással és szolgálatkészséggel. Egész valónkkal szeretni törekszünk: reménységgel és örömmel, nyomorúságban is hűséggel, imádkozásban kitartással. Egész valónkkal szeretni szeretnénk – nem külső kényszer miatt. Nem is annyira belső vágy fűt, hanem inkább az a felismerés, hogy Jézushoz tartozom, hogy vele egy vagyok. Hogy nem én élek többé, hanem ő él bennem. S akkor nem akarok más lenni, mint ő. Ámen.