Title: Szeretettel köszöntöm a gyülekezetet a böjti idő 3
Author: Bencze András
Last saved by: Rumy Imre
Company: BSAFTPZ

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen.	               Szfvár, 2007. március 11.                             Lk 11:14-28.		

Szeretettel köszöntöm a gyülekezetet a böjti idő 3. vasárnapján Isten igéjével: Aki az eke szarvára teszi kezét és hátratekint, nem alkalmas az Isten országára. (Lk 9:62)
Előre szeretnénk tehát nézni, arra a célra, amire Isten elhívott. Ez az istentisztelet szeretné felemelni tekintetét gyászoló testvéreimnek, akik Ánosi Vilmosra emlékezve jöttek közénk, és szeretne célt adni a keresztelésre készülő családnak, és nekünk mindannyiunknak. 
Istentiszteletünk elején a sz. éneket, azt követően a 4. sz. rendet fogjuk használni. a zsoltárt a liturgikus füzet belső borítójában találjuk. 

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen

Kedves Testvéreim!

Azon folyt a vita Jézus körül, hogy milyen hatalommal űzi ki az ördögöket. Senki nem vonta kétségbe, hogy Jézus kiűzte az ördögöket. Csak az volt a kérdés, milyen hatalommal. 
Ma mintha másként lenne a helyzet. Mintha ma azt kérdeznénk: tényleg kiűzi az ördögöket? És kezdjük sorolni fájdalmainkat és vereségeinket. Nem tudom, hogy Jézus korában jobb lett-e volna a világ. Nem gondolom, hogy kevesebb rosszat tapasztaltak volna, mint mi. És bizonyosan nem minden némát gyógyított meg Jézus, és nem minden megszállottból űzte ki a gonosz lelket. A vita mégsem arról folyt, hogy kiűzi-e, hanem arról, hogy milyen hatalommal. És nem arról szólt a vita, hogy vajon Jézus erősebb-e a gonosznál, hanem arról, hogy honnan vette erejét. 
Lehet, hogy kevésbé látjuk meg a hétköznapi csodákat. Lehet, hogy természetesnek találjuk azokat a jókat, amik pedig napról-napra körülvesznek. Isten gondviselésének jeleit „állandó ittlétük miatt oly könnyen, szüntelenül” feledjük. 
Mostanában egyre többször hallom a segítő tanácsot: minden napon gyűjtsd össze örömeidet. Placid atya, aki hosszú éveket töltött a gulágban, a túlélés egyik eszközének mondta, hogy minden nap versenyeztek fogolytársaikkal, ki talál több örömöt az elmúló napban. Jó volna valahogy így összegeznünk nekünk is minden egyes napot, hogy felfedezzük: Jézus valóban kiűzte a gonosz lelket, Jézusnak van hatalma a gonosz felett. 
A csoda látása azonban mégsem elég. Egyrészt nagyon törékeny talapzata hitünknek, mert nem mindig látunk csodát. Nem véletlenül mondja Tamásnak Jézus: „Boldogok, akik nem látnak, és hisznek!” Másrészt a csoda látása még nem vezet feltétlen hitre, ahogyan a Jézus körül élők sem jutottak hitre. Volt ugyan, aki csodálkozott, a csodálkozás azonban még nem bizalom. Volt az az asszony, aki kifejezte személyes elragadtatását, ez az ámulat azonban még nem bizalom. Illés igen nagy jelet látott – le is győzte általa a Baál papokat. Mégis Jezábel fenyegetésétől megijedt, feladta a küzdelmet.  Belefáradt, nem tudott bízni tovább. 
Nem elég tehát látni a csodát. Nem elég ámulni -  azt a cirkuszban szoktak. Jó volna a végére járni, honnan van Jézusnak ereje a gonosz felett. Jó volna meggyőződni, milyen hatalommal győzi le a sátánt. Milyen hatalommal lesz úrrá félelmen, fájdalmon, bűnön és halálon. Vagy legalább azt tudni, mit evett és ivott Illés, amely erőt adott neki az erőn felől való útra, mit evett és ivott, hogy Isten színe elé el mert indulni? Jó volna tudni, mire alapozza Pál apostol azt, hogy mi nem a sötétség gyermekei vagyunk, hanem a világosság fiai. Nem elég a csodát látni, jó volna azt is látni, honnan való a csoda. 
S ahogy ezen gondolkodtam, egyre inkább Jézus szenvedése és halála vonzotta magára tekintetemet. Ott törte meg Jézus a gonosz erejét. Ott adta testét és vérét ételül és italul, amellyel elindulhatunk – akár a halál árnyékának völgyén keresztül is Isten elé. Ott ontotta ki értünk vérét, s a keresztségben minket tisztára mosott, hogy ne sötétségnek, hanem világosságnak fiai legyünk. 
Tudom, ez azoknak, akik régóta hisznek, ismert gondolat. Másoknak frázisként hat. Megint mások azt mondják, nem tudok vele mit kezdeni. Higgyék el, én is így vagyok, egyszer megszokott szövegnek gondolom, máskor valami mélyebb tartalomra vágyom, valami újságra. Aztán mégis vissza-visszatérek ide. Ez a kezdete annak, hogy a csodalátásból hit szülessék. Ez a kiindulópontja, hogy az örömök gyűjtése boldog bizalommá növekedjék. Kassák Lajos így fogalmazta meg: „Élt egy ember és keresztre feszítették. Mindenki elfordult tőle, de hajnalonként halott jobb karján egy sárgarigó fütyörészett messzehangzón.” Jézus szenvedéséből és halálából születik meg a bizalom, hogy mi is a világosság fiai vagyunk, hogy előre tekinthetünk egészen Isten országának beteljesedéséig. Hajnalonként – mondja Kassák Lajos. Mert mi hajlamosak lennénk arra, hogy azt gondoljuk, elég egyszer elfütyülni a dalt. Elég egyszer kimondani, hogy Jézus halála és feltámadása életem forrása. A rigó minden hajnalban énekel. Minden új napon visszavezet a forráshoz, Jézus halálához és feltámadásához. Minden új napon szembesít azzal, hogy nem mi vagyunk a világosság, hanem Jézusban, Jézus által válunk mi is világossággá. Minden új napon megadja a lelki táplálékot, az igét, a hallható igét a Bibliában, a látható igét az úrvacsorában, a keresztségünkhöz való visszatérést a gyónásban, hogy az erőnk feletti úton, hogy Krisztus követésében, végig tudjunk menni. A rigó szól hajnalonként. Az értünk megfeszített Krisztusra irányítja figyelmünket. Ő a forrás, életünk forrása. És Ő az út is, akivel a célig, Isten közösségébe eljutunk. Ámen.