Title: Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében
Author: Bencze András
Last saved by: Rumy Imre
Company: BSAFTPZ

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen.  		Ézsaiás 55:6-11 
Fcs, Agárd, Psz, Sárosd, 2007. február 11. 

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen.

Kedves Testvéreim!

Ez a vasárnap az Isten igéjét hirdeti. Annak erejét, magasztos voltát tárja elénk. A Magvető példázatát olvasva legtöbbször arról szoktunk beszélni, hogy Isten igéjét is hányszor és hányan visszautasítjuk. Szükséges is ezt a tényt magunkban rögzíteni. A példázat lényege azonban abban a mondatban rejlik, hogy a jó földbe hullott mag sokszorosat terem. Mert ilyen ereje van Isten igéjének. Ha csak negyede esik is jó földbe, mégis harmincszor, hatvanszor, százszor annyit arat a gazda. 
Ugyanezért jó olvasnunk Ézsaiás próféta írását is. Isten igéje nem tér vissza az égbe üresen, hanem elvégzi, amire az Úr elküldte. Ezért ne vessük meg azt, aki szól, hanem keressük, amíg kereshetjük, hallgassuk, amíg hallgathatjuk, Isten igéjét. Mert bennünk is elvégzi azt, amiért küldetett. Igaz az, amit Jézus mond a kísértőnek: „Nemcsak kenyérrel él az ember, hanem minden igével, ami Isten szájából kijön”. S ha esélyünk van valami csekély a kísértővel szemben, az az, ha Isten igéje erősíti meg lelkünket. Nem elég vasárnapról vasárnapra. Nem elég reggelente. Nem elég, ha csak olvassuk, vagy hallgatjuk az igét. Magunkba kell szívni, mint a virág a vizet, kívánkoznunk kell utána, mint az alkoholista a bor után. És hát nem lehetünk elég hálásak azért, hogy adatott számunkra az ige, hogy kézbe vehető a Biblia, hogy magyarul olvasható, hogy közösségben összejöhetünk, s elmondhatjuk egymásnak, mit jelent nekem egy-egy szakasz. Voltak olyan történelmi helyzetek, és vannak ma is olyan területek a világban, ahol mindez nem természetes, ahol ezért emberek szabadságukat, életüket kockáztatják. Amikor az igéről beszélünk, először a Bibliáról esik szó, mint Isten igéjének hordozójáról.
Azonban az ige nincs könyvbe zárva. Amikor Ézsaiás prófétált, amikor Jézus hirdette az igét, akkor még sem az Ószövetség, sem az Újszövetség nem létezett. Az igét nem is lehet könyvbe zárni. Isten igéje élő és ható. Isten igéje eleven. Pál apostol éppen egy olyan történetet írt le, amelyben Isten igéje számára megszólalt. „Elég neked az én kegyelmem” – sehol előtte nem hangzott ez az ígéret. Ez Pál apostolnak adatott. É elvégezte szolgálatát, mert Pál apostol gyengeségével, betegségével, szenvedésével együtt vállalta a Krisztus-követését. Az ige ma is élő és ható. Ha keressük az Urat, ha kérdezzük kérdéseinkkel, ha hozzá fordulunk mindazzal, ami terhel – legyen az a sorsunk vagy a bűnünk – Ő közel van, hallja hangunkat, és válaszol. Úgy gondolom, nem elmondható, nem meghatározható, hogyan válaszol, de aki hittel, bizalommal keresi az Urat, az meg is fogja találni. Az, hogy nem meghatározható, hogyan válaszol az Úristen, azt nemcsak bibliai történetekkel és saját tapasztalatainkkal tudjuk megmutatni, hanem ez az ige is utal erre azzal, amikor azt mondja az Úr, hogy az ő gondolatai nem a mi gondolataink, és az Ő útjai nem a mi útjaink. Amikor az Isten igéjéről beszélünk, akkor arról is szólnunk kell, hogy Isten ma is adja ígéretét, ma is élő, ható az Ő szava. 
Mégis a legfontosabb, hogy arról beszéljünk, Jézus az Isten igéje. S most ne haragudjanak meg a Testvérek, lehet, hogy mondok néhány nehezen érthető dolgot. Sokszor olvassuk ugyanis a Bibliát úgy, mint saját magunk igazolását, vagy mint erkölcsi útmutatót. Bizonyosan így is sokat használ a Biblia. De a Szentírás lényege, hogy Jézusról tegyen bizonyságot. Az, hogy „amennyivel magasabb az ég a földnél, annyival magasabbak az Úr gondolatai a mienkénél”, az abban nyilvánult meg, hogy Jézus Krisztust küldte a világba. Mind a mai napig rendszeresen jönnek a más megoldási lehetőségek: Miért nem tudott Isten másként megbocsátani, milyen kegyetlen, hogy a Fiát feláldozza, miért tart ítéletet, hiszen Ő teremtett minket olyannak, amilyenek vagyunk. Nem akarom ezeket a véleményeket rosszallani. De azt azért jól mutatják, hogy Isten elképzelése egészen más, mint a miénk. Nem is tudjuk rendszerbe foglalni. Csak hittel megragadni, hogy mégiscsak Jézus a békességünk, reménységünk, egyetlen esélyünk a rosszal, a halállal, a gonosszal szemben. 
Aztán mi azt képzelnénk, hogy ha Jézus megváltott a bűntől, akkor már semmi rossz nincs bennünk. És olyan nyomorultak vagyunk, amikor felfedezzük magunkban a rosszat. Vagy egy idő után elfásulunk, megszokjuk, és megrántjuk rá a vállunkat. De Isten útjai mások mint a mieink. A bűnbocsánat egyszerre tart meg az igazságban, és engedi, hogy bűnösök maradjunk. És egyszerre érezzük magunkon a bűn terhét, s ugyanakkor hisszük az örök életet is, hogy Jézusért mégis miénk a teljesség. 
Amikor az igéről beszélünk, akkor tehát leginkább Jézus Krisztusról, a megfeszítettről és feltámadottról beszéljünk, Őt keressük, őutána kívánkozzunk. Hogy Ő bennünk is elvégezze, amiért Isten küldte, s nekünk életet szerezzen. Ámen.