Title: Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében
Author: Bencze András
Last saved by: Rumy Imre
Company: BSAFTPZ

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen. 		 Jer 9:22-23.   	Szfvár, 2007. február 4.

Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim! 

Ráhel és Csenge napja van. Meg hát, amiről egyszerű naptárak nem tesznek említést, ma Veronika napja is van, a kendős Veronikáé, akinek leplén igaz képet formált ki a vér és veríték, Jézus vére és verítéke. 
No, ez persze csak legenda, bizonyosan ismerik is a Testvérek, hiszen a Kálvária egyik stációja, amikor Jézus elesik, akkor egy asszony, Veronika, kendővel megtörli Jézus megkínzott, fájdalmas arcát, s mikor Jézus továbbmegy, akkor veszi csak észre, hogy kendőjén Jézus arca látható. Ez a legenda. Valójában azonban mégis igaz ez a történet: aki a keresztségben belemártózik Jézus megkínzott arcának vérébe-verítékébe, azon meglátszik az igaz kép, Jézus igaz képe, az ember igaz képe. 
Nem csupán a ma aktualitása miatt mondtam el ezt, hanem azért inkább, mert ezt az ószövetségi igét ez magyarázza meg. Először azt gondoltam, hogy ezt a három szót: szeretetet, jogot és igazságot, részletesen megmagyarázom, hiszen a szeretet többet jelent az általunk emlegetett szónál, kegyelem, meg nem érdemelt, hűséges, odaadó szeretet valójában, s a jog az egyben jelent törvényt és ítéletet is. De mégsem magyarázom, mert csak lexikális tudást adnék tovább. Itt pedig valójában nem tudásról, hanem ismeretről van szó, személyes kapcsolatról, belsőséges együttlétben szerzett tapasztalatról. 
Kedves Testvéreim! Ez a belsőséges kapcsolat, ez a személyes ismeretség ott születik, amikor a megalázott, véres-verítékes Jézus előttünk zuhan éppen a földre, amikor vérébe-verítékébe mi magunk törlődünk bele, mint Veronika kendője, mikor a keresztség és az élő hit által kirajzolódik rajtunk Krisztus igazi arca. Ekkor ismerjük meg, mi is Isten kegyelme, hogyan teremti-cselekszi ő a törvény és az ítélet igazságát: mert mindez Jézusban lett láthatóvá. Hiszen Ő bűnhődött, hogy nekünk békességünk legyen, Ő hordozta büntetésünket, hogy mi életet nyerjünk. Isten nem semmizte le a rosszat, nem mondta, hogy majd elfelejtkezünk róla, egyszer majd napirendre térünk hazugság és erőszak felett. Ő bünteti a bűnt, igazságot tesz, ítéletet mond. De ítéletét Jézus hordozta, Ő ment kárhozatra értünk. Vére-verítéke – a keresztség – tisztára mosott.
Mi vagyunk Veronika kendője, mi vagyunk azok, akiken az igaz kép, Jézus képe kirajzolódik. Ezért mondja Pál apostol a versenypálya képét. Meg kell küzdenünk azért, hogy láthatóvá váljék rajtunk ez az igaz kép, a szenvedő Jézus igaz képe. 
És mivel Jeremiás könyve nem a személyes élet, az egyén etikai problémáira mondja válaszul ezt az igét, hogy ne a magunk bölcsességében, erejében, gazdagságában bízzunk, hanem a nemzet kérdéseire ad feleletet, és nyilván azért, mert saját népünk is válaszút előtt áll, ezért fontosnak tartom, hogy Isten igéjének tükrében mi is nemzetünkre tekintsünk. Mit jelent az, hogy rajtunk Jézus igaz képe formálódik ki? Mit jelent az, hogy teljes erőbedobással fussuk végig az előttünk lévő pályát? 
Azt mindenképpen jelenti, hogy Isten ítéletet mond vétkeink felett. Megszégyeníti azokat, akik erősnek képzelik magukat, akik gazdagságukban bíznak, s akik értelmesnek hiszik magukat, azokról kiderül, mennyire kevéssé azok. Ezért, amikor Krisztus arcát szeretnénk megjeleníteni, akkor semmiképpen nem azonosulhatunk a hatalmukban gőgössé váltakkal, az erejüket erőszakban megmutatókkal. Passzivitásunkkal sem azonosulhatunk velük. Az úgynevezett semlegességünkkel sem igazolhatjuk őket. Mert ugyanúgy ítélet alá kerülünk. 
Ám nem juthatunk a másik végletbe sem. Amikor hitünkben vagy saját tisztaságunkban, ártatlanságunkban kezdünk bízni. Amikor azt gondoljuk, jogunk vagy erkölcsi alapunk van az elkülönülésre vagy az ítéletmondásra. 
Aki dicsekedni akar, azzal dicsekedjék, hogy érti és tudja Istenről, hogy milyen, vagy még inkább, azzal dicsekedjék, hogy megismerte Őt, hogy személyes kapcsolatba került vele, hogy átélte, amit Veronika kendője átélt, ez az egyszerű ruhadarab, hogy Krisztus vérében-verítékében megfürdött, és kirajzolódott rajta Krisztus arca. Ha élhetőbb társadalmi rendet szeretnénk, ha igazabb közéletre vágyunk, azt csak úgy érhetjük el, ha a szenvedő Krisztusról teszünk bizonyságot, hogy megszülessék a szívekben az alázat bűneink, elesettségünk miatt, és az öröm Isten kegyelmének ismeretéből. Élhetőbb társadalmi rendet csak úgy érhetünk el, ha a szenvedő Krisztus útját járjuk, felvesszük a magunk keresztjét, azaz elszenvedjük mások bűnét, ha vállaljuk a közösségért, a lemaradottakért való áldozatot, ha megfeszülünk azért, hogy a kirekesztetteket is magunkhoz öleljük. 
Veronika kendője csak legenda. Nincs benne a Bibliában. Lehet, hogy amit én fölvázoltam igazabb társadalmi életről, az csak utópia. Mert Jeremiás akárhogyan is hirdette az Úr szavát, senki nem hallgatott rá, s a nép tényleg elveszett. S később sem tanultak ebből, ezért fél évezreddel később, a római uralom alatt ugyanúgy elbuktak. Lehet, hogy amit elmondtam, csak utópia, s nekünk is újból és újból el kell esnünk, el kell vesznünk, hogy megsemmisüljön minden dicsekvés, gőg. És egyedül Krisztus maradjon. És egyedül a hit maradjon. Ámen.