Title: Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében
Author: Bencze András
Last saved by: Rumy Imre
Company: BSAFTPZ

Az Atya, Fiú, Szentlélek nevében! Ámen.   Csákvár, 2006. ápr. 30.   Jn 10:11-16.

A társgyülekezet napja, az énekkar 10 éves fennállásának ünnepe, a templom felújításának hálaadása, új presbitérium beiktatása
Kegyelem nékünk és békesség Istentől, a mi Atyánktól, és az ÚR Jézus Krisztustól! Ámen. 

Kedves Testvéreim!

Négyszeres ünnepe van ma ennek a gyülekezetnek: A társgyülekezet napja, az énekkar 10 éves fennállásának ünnepe, a templom felújításának hálaadása és az új presbitérium beiktatása. 
Először a szépen megújult templomról szeretnék beszélni. Tudom, mennyi fáradozás, mennyi munka van benne. Szervezés, adomány, izgalom – az időjárással való versenyfutás. Ha a juhász és a nyáj képét akarom használni, akkor ez az akol, ide gyűjti össze a juhász a nyájat.  Öröm azt látni, ha valahol ennyire szeretik templomukat, mert tényleg védelmet keresnek benne ebben a sötétségessé és veszedelmessé vált világban. A templom valóban olyan, mint a nyáj számára az akol. Arra is érdemes odafigyelnünk, hogy nem a nyáj jelöli aki az aklot, hanem a Pásztor építi. Tőle kapott ajándékként tekinthetünk erre a templomra is. 
Mégis, az ige nem az akol felé fordítja tekintetünket. Nem így szól az ígéret: lesz egy akol – Károly fordítja csak így, követve a hibásan fordító Hieronimoszt. Nem tudjuk, hogy lesz-e egy akol. Nem ez a lényeg. A lényeg, hogy egy nyáj lesz. A Jézust követők nyája. Azok, akik hallgatnak pásztoruk hangjára. Azok, akik ismerik a pásztort. Fontos hát, hogy becsüljük az aklot, a templomot, – hiszen ide gyűjt össze bennünket az Úr – de még az akolnál is fontosabb: hallgatni a pásztor hangjára. Nem az akolhoz tartozás, hanem a Pásztor ismerete tesz bennünket a nyáj tagjává. 
És most térjünk az énekkarra. Úgy tartom, hogy minden gyülekezetben kell lennie énekkarnak. Az énekkar a mennyei istentisztelet előképe. Az összhang, a közös pontra való figyelem. Az énekkar jól egyesíti a közösséget és a közös szolgálatot, mint ilyen példája lehet minden gyülekezeti kisközösségnek. S úgy tartom, hogy akkor élő egy gyülekezet, ha minél több kisközösség működik benne. Ezért is fontos az énekkar példája. Ám most más miatt szeretnék az énekkarról beszélni. Nem az a jó énekkaros, aki tud kottát olvasni, aki tisztán énekel. Ez kevés ahhoz, hogy valaki énekkaros legyen. Hanem az a jó énekkaros, aki követi a karnagy mozdulatait. Ahogyan lehet valaki vallásos, misztikus, de az a keresztyén, aki Jézusra figyel. Mint az énekkaros a karnagyra. Mint a birka a Pásztorra. A misztikus, a vallásos önmagában van. A keresztyén Jézussal van. 
Azért – azt gondolom – sokakban felvetődik a kérdés, hogyan lehet meghallani ma a Pásztor, Jézus hangját. Talán leginkább a presbiterek kérdése lehet ez, amikor szembesül a feladattal, hogy mostantól fogva rám is bízatik a nyáj. És csak akkor végzem jól a rám testált feladatot, ha én – kissé túlozva mondom – a pásztorságot Jézustól tanulom. Ő a jó pásztor. Ő a mintája a pásztoroknak. Sőt: ha nem én utánzom őt, hanem Jézus maga jelenik meg bennem. Mert nagyon is kizárólagos szó ez: „Én vagyok a jó pásztor”. Azt is jelenti, hogy nincsen más jó pásztor, csak Jézus. Ő az, akiről az Ószövetségi ígéretek szólnak. Ő az, akit az Atya küldött. S ha én valamiképpen pásztorkodom ebben a nyájban – Gyökössy Endre szerint persze legfeljebb bojtárok lehetünk – akkor azzal tehetem ezt, ha Jézusnak engedek teret, ha Őt láttatom, ha az Ő hangja hallatszik rajtam keresztül. Vagy még inkább: láthatóvá válik rajtam, hogy áldozata árán élek, hogy élete árán megmentett a farkastól. 
Azon gondolkodtam, miért Húsvét után olvassuk ezt az igét. „A jó pásztor életét adja a juhokért” – nem a böjti időre illő inkább?  De már tudom: azért Húsvét után olvassuk, mert már látjuk, Jézus valóban Pásztor. Nemcsak az utolsó pillanatig marad velünk, hanem az után is. Keresztülvezet a halálon. Nagypénteken is ámulattal olvasnánk ezeket a szavakat, de Húsvét után valljuk: valóban tele a föld Isten kegyelmével. Tele a föld – nemcsak részleteiben, nemcsak azt valljuk, hogy minden rosszban van valami jó, nemcsak azt valljuk, hogy többségében felfedezhetünk naponta valamit Isten kegyelméből. Tele a föld – mert a szenvedés, a fájdalom, az értelmetlen szenvedés, az ártatlan szenvedés sötétségén is keresztülvezet a Pásztor, Jézus. Megszentelte a szenvedést, a halált jelenlétével. 
Ünneplő Gyülekezet! Négyszeres ünnepe van ma ennek a gyülekezetnek: A társgyülekezet napja, az énekkar 10 éves fennállásának ünnepe, a templom felújításának hálaadása és az új presbitérium beiktatása.  S ez a négy egyetlen egy voltaképpen: annak ünnepe, hogy a Pásztor, Jézus jelen van közöttünk. Előttünk jár. Ámen.